FREDAG, ELLEVTE DECEMBER
KL. 14.43
Du fik aldrig spist til frokost, hva'?
Jeg må tilbage til kontoret.
Disse lange frokostpauser giver min arbejdsgiver syrlig mave.
Ring til din ham og sig, du tager eftermiddagen fri.
Det er alligevel fredag.
Og hvad skal jeg stille op med min frie eftermiddag?
Følge dig til lufthavnen?
Dase her lidt længere.
Klokken er tre.
Denne slags hotel er ikke interesseret i, hvornår man kommer ind...
men i hvornår tiden løber ud...
Jeg hader at skulle være sådan et sted med dig.
Jeg må af sted.
Jeg kommer næste uge.
Nej.
Ikke blot for at se dig, men til frokost? Offentligt.
Vi kan se hinanden. Vi kan spise sammen.
På en respektabel måde.
I mit hus, med min mors billede på kaminen...
og med min søsters hjælp til at stege en steg til tre.
Jeg har intet imod at møde din søster.
Ligner hun dig?
- Sam. - Nej?
Fint.
Marion, når det er muligt, vil jeg se dig...
under alle vilkår...
selv, på hæderlig vis.
Du får hæderligt til at lyde uhæderligt.
Nej, jeg går helt ind for det.
Hør, om et par år har jeg afbetalt fars lån på butikken.
Som sagt, stopper underholdsbidraget, så snart hun gifter sig igen.
Jeg har ikke engang været gift én gang.
Men når du bliver det...
kommer du i den 7. himmel.
Så lad os gifte os.
Vil du bo i en købmandsbutik i Fairvale...
og spise bønner af en dåse med mig?
Det kunne da være sjovt.
Når jeg sender min ekskone hendes penge...
kan du få lov at slikke frimærkerne.
Jeg slikker frimærkerne.
Marion, stop lige en halv...
og gå ud og find en mand...
uden forpligtigelser.
Jeg tænker på det.
Knus nu ikke mit hjerte.
Husk at nå dit fly.
Vent. Vi kan følges ad, ikke?
Jeg er sent på den, og du har endnu ikke fået skoene på.
Er mr. Lowery kommet tilbage fra frokost?
Han spiser med ham, der køber Harris St. ejendommen.
- Ham olieforpagteren. - Nå, ja.
Det er derfor, han er sent på den.
Har du hovedpine?
Det går over.
Hovedpiner er som mænd. De kommer og går uden at efterlade spor.
Har du nogle aspiriner?
Jeg har noget. Ikke aspiriner, men...
Min mors læge gav disse til mig på min bryllupsdag.
Teddy blev rasende over, at jeg havde taget beroligende midler.
Opringninger?
Teddy har ringet, og min mor ringede for at høre, om Teddy havde ringet.
Din søster ringede for at sige, at hun tog til Tucson for at shoppe...
og at hun ville blive væk hele weekenden, og...
Varmt som kogende vand.
I burde få jeres boss til at tænde for luftkonditioneringen.
Han har råd til det i dag.
Marion, vil du sørge for kopier af dokumentet til mr. Cassidy?
- Selvfølgelig. - I morgen er den store dag.
Sikke en sød lille pige.
Ikke dig, skat. Min datter.
I morgen går min lille pige hen og bliver gift væk fra mig.
Her, se engang min lille pige.
Atten år gammel...
og har aldrig levet en ulykkelig dag.
Kom, Tom. Der er luftkonditionering i mit kontor.
Ved du, hvad jeg gør med ulykke?
Jeg køber den væk.
- Er du ulykkelig? - Ikke usædvanlig ulykkelig.
Jeg køber dette hus i bryllupsgave til min datter.
Det er ikke at købe lykke.
Det er at købe ulykke væk, forstået?
Javel.
Fire hundrede tusind dollars, kontant.
Bare rolig.
Jeg bærer aldrig på mere, end hvad jeg har råd til at miste.
- Jeg opgiver! - Det gør jeg ikke.
Derfor kan jeg beholde dem.
Tom, kontante transaktioner på disse beløb er højst usædvanlige.
Og hvad så? Det er mine private penge. Og nu er det dine.
Hvad om at vi lægger dem i pengeskabet...
og mandag morgen, når du har det bedre...
Nu du snakker om at få det bedre, hvor er flasken, du snakkede om?
Til tider kan jeg holde munden lukket.
Jeg er ved at dø af tørst.
Jeg kan ikke lide at have dem på kontoret over weekenden.
Anbring dem i et pengeskab i banken.
Vi får ham til at give os en check på mandag i stedet for.
Han flirtede med dig.
Han lagde nok mærke til min bryllupsring.
Kom ind.
- Kopierne. - Tak.
Hvis du ikke har noget imod det, tager jeg direkte hjem bagefter.
- Jeg har en lille hovedpine. - Smut du bare hjem.
Din arbejdsgiver og jeg tager ud og får noget drikkeri overstået.
Selvfølgelig. Er du syg?
Bare en lille hovedpine.
Du har brug for en weekend i Las Vegas.
Jeg tilbringer weekenden i sengen, ellers tak.
Den eneste legeplads, der slår Las Vegas.
Marion, hvad laver du heroppe?
Hvor i alverden har du alle de penge fra?
Det er mere end det, jeg står i gæld til.
Så jeg sagde: "Sandy...
"ser du noget der, du ikke i det mindste har fået en femtedel af?"
Sandy kigger op og ned...
Sandy kigger hele vejen op og ned ad baren, og han siger: "Nej."
Stop en halv.
- Du har travlt? - Ja.
Det var ikke min mening at sove længe.
Jeg havde nær forårsaget en ulykke i nat på grund af træthed...
og besluttede at holde ind til siden.
- Har du sovet her hele natten? - Ja.
Jeg kunne ikke holde øjnene åbne, så...
Det flyder med moteller i dette område. Du skulle have...
Jeg mener, for en sikkerheds skyld.
- Jeg holdt ind til siden. Er det ulovligt? - Aldeles ikke.
- Kan jeg så få lov at gå? - Er der noget i vejen?
Ikke andet end...
at jeg har travlt, og du gavner ikke sagen.
Lige et øjeblik.
Sluk for motoren.
Må jeg se dit kørekort?
- Hvorfor? - Be' om.
Hav en god dag.
Lige et øjeblik.
Jeg er ikke i humør til vrøvl.
Hvad?
Som man siger, dagens første kunde...
gør altid mest vrøvl.
Jeg er ikke i humør til det, så jeg vil behandle dig så fair...
at du ingen menneskelig grund har...
Kan jeg bytte min bil med en anden?
Du kan gøre, hvad du finder bedst. Siden du er kvinde, ved du det.
- Er det Deres? - Ja.
- Der er intet i vejen med den. Jeg er bare... - Træt af synet af den.
Se dig omkring, om der er noget, der tiltrækker din opmærksomhed.
I mellemtiden får jeg synet din bil.
Jeg skulle lige til at drikke kaffe. Hvis du vil...
Nej, jeg har travlt. Jeg vil bare bytte bil og starte...
Det er ikke godt at have travlt, men dagen er for dejlig til at diskutere.
Jeg får lige din bil placeret i garagen.
Obie!
Her er jeg!
- Hvad så? - Gider du syne den her?
Okay. Det sædvanlige tjek.
Det var lige den, jeg selv ville have valgt.
- Hvor meget? - Gi' den en prøvetur.
Nej tak. Den ser fin ud.
Hvor meget bliver det med min bil?
- Vil du tænke lidt over det? - Nej.
Du har travlt. Er der nogen efter dig?
Selvfølgelig ikke.
Det er første gang, jeg ser kunden lægge pres på sælgeren.
Men jeg går ud fra...
at din bil plus...
omtrent fire tusind?
Fire tusind.
Du har tid til at prutte med prisen, hva'?
Godt. Fire tusind dollars.
Jeg går ud fra, du kan bevise, bilen er din.
- Med en anden stats nummerplade. - Jeg har alle de nødvendige papirer.
- Er der et toilet? - Indenfor.
Tak.
Du glemte tasken.
Læg den om bag i.
Fandens også, betjent, det er første gang, jeg ser kunden...
lægge pres på sælgeren.
Er nogen efter hende?
Lad mig kaste et blik på de papirer.
Så hun ud som en slubbert?
Hun opførte sig som en.
Det sjove er, hun betalte i kontanter.
Ja, mr. Lowery?
Caroline, er Marion stadig ikke kommet?
Nej, men hun er altid lidt for sent på den mandag morgen.
Ring det øjeblik, hun kommer ind.
Ring til hendes søster. Hvis ingen svarer...
Jeg ringede til hendes søster i pladebutikken, hvor hun arbejder.
Hun ved ikke mere til Marions faren, end vi gør.
Smut ud til huset.
Måske kan hun ikke svare telefonen.
Hendes søster er på vej. Hun er lige så bekymret som vi.
Nej, jeg aner det ikke.
Jeg så din søster sidst, da hun forlod kontoret i fredags.
Hun sagde, hun følte sig utilpas, ville gå tidligt hjem, og jeg gav hende lov.
Det var det sidste jeg så til hende... Vent.
Jeg så hende køre senere.
Skynd dig ind i mit kontor.
Caroline, få fat i mr. Cassidy for mig.
Hurtigt.
Jeg agter ikke at vinke farvel til $400.000.
Jeg finder dem, og hvis nogen mangler...
erstatter jeg dem med hendes fine, bløde kød.
- Jeg finder hende uden tvivl. - Øjeblik.
Man stoler på medarbejdere efter ti år.
Det er én stor gåde. Jeg kan ikke...
Spørg banken. De har aldrig set hende.
Stoler du stadig på hende? Bevares!
Hun sad bare, mens jeg tømte poserne, kiggede nærmest ikke...
planlagde, og flirtede endog med mig.
Du stoler på hende.
Hov, undskyld. Jeg hørte dig ikke med al den regn.
Kom indenfor.
- Det er en slem nat. - Har du et ledigt værelse?
Vi har 12 i alt.
Alle 12 værelser er ledige.
De flyttede motorvejen.
- Jeg synes nok, jeg ikke var på hovedvejen. - Helt rigtigt.
Ingen kommer her mere, med mindre de kommer af hovedvejen.
Men det nytter ikke at dvæle ved tab.
Vi fortsætter blot med tænde lysene og følge formaliteterne.
Og din adresse.
Hjemby er nok.
Los Angeles.
Værelse et.
Lige op til kontoret. I tilfælde af, du får brug for noget.
Jeg får mest brug for søvn end for noget andet. Bortset fra mad.
Der er en restaurant omkring 15 km længere henne ad vejen, uden for Fairvale.
- Er jeg tæt på Fairvale? - 25 kilometer.
Nu skal jeg tage dine tasker.
Her er lidt indelukket.
Madrassen er blød, og der er bøjler i skabet...
og der er skrevet på brevpapiret "Bates Motel"...
hvis du skulle få lyst til at misunde vennerne derhjemme.
Og...
derovre.
Badeværelset.
Hvis du får brug for noget, skal du bare banke på muren til kontoret.
- Tak, mr. Bates. - Norman Bates.
- Du har noget, de fleste piger ikke har. - Har jeg?
Det kan ikke beskrives, men det får én til at føle sig tilpas.
Tak igen.
Du har vel ikke rigtig tænkt dig at køre op til den restaurant?
- Nej. - Vil du så gøre mig en tjeneste?
Vil du spise sammen med mig? Jeg skulle lige til det.
Intet specielt. Bare smørebrød og mælk.
Jeg vil gerne ha', at du kom op til huset.
Der er ikke noget fint spisebord, men køkkenet er enormt hyggeligt.
- Gerne. - Godt.
Jamen, pak ud og tag dine våde sko af...
jeg er tilbage, så snart maden er klar...
med min pålidelige paraply.
Nej, jeg siger nej!
Jeg vil ikke ha', du inviterer sære unge piger til middag.
Med stearinlys...
på unge mænds billige, erotiske manér.
Mor, hold op!
Og derefter?
Efter middag, musik? Hvisken?
Mor, hun er blot en fremmed.
Hun er sulten, og det regner.
"Mor, hun er blot en fremmed."
Som om mænd ikke lyster fremmede.
Jeg nægter at tale om væmmelige ting, for jeg væmmes!
Forstår du, dreng?
Gå så. Sig, hun hverken kan tilfredsstille sin sult med min mad eller med min søn.
Eller skal jeg selv sige det, idet du ikke tør?
Hold mund!
Jeg har voldet dig vanskeligheder.
Nej, mor... Min mor...
Hvad hedder det?
Hun er ikke sig selv i dag.
Du skulle ikke have ulejliget dig.
Jeg er ikke særlig sulten.
Undskyld.
Jeg ville ønske, jeg kunne undskylde for andre.
Glem det.
Nå, men siden du har lavet aftensmad...
kan vi lige så godt spise.
Det er sikkert rarere og varmere...
på kontoret.
Det er holdt op med at regne.
Det er lidt for uformelt at spise på et kontor.
Der er et baglokale bagved.
Okay.
Sid ned.
Tak.
Det er pænt af dig.
Det er til dig.
Værsgo. Jeg er ikke sulten.
Du spiser som en fugl.
Det ved du vel alt om.
Ikke rigtigt.
Jeg har hørt, at udtrykket "spise som en fugl" er løgn...
fordi fugle faktisk spiser enormt meget.
Jeg ved egentlig ikke noget om fugle.
Jeg udstopper ting i min fritid.
Du ved nok, konservering.
Jeg foretrækker at udstoppe fugle...
idet jeg hader synet af udstoppede bæster.
Du ved nok...
ræve og chimpanser.
Nogen udstopper selv hunde og katte. Det kunne jeg ikke finde på.
Kun udstoppede fugle ser godt ud...
fordi de er rimeligt passive fra begyndelsen.
Underlig hobby. Usædvanlig.
Også rimelig sjælden.
Det er den vel.
Den er ikke særlig dyr. Faktisk billig.
Nåle, tråd, savsmuld.
Det er kemikalierne, der koster.
Det er godt at have en hobby.
Det er mere end en hobby.
En hobby får tiden til at gå, ikke til at fylde den ud.
Er din tid så tom?
Nej. Jeg bestyrer kontoret.
Ser efter værelserne, grunden.
Går ærinder for min mor...
dem, hun mener, jeg kan klare.
Går du ikke i byen med vennerne?
En drengs bedste ven er hans mor.
Du har ikke haft et ledigt øjeblik i hele dit liv, har du?
Kun min andel.
Hvor er du på vej hen?
Ikke for at være nysgerrig.
Jeg leder efter en øde ø.
Hvad flygter du fra?
Hvorfor spørger du?
Nej.
Folk flygter aldrig fra noget.
Regnen varede ikke længe.
Ved du, hvad jeg tror?
Vi er alle fangede i vore egne små fangehuller.
Vi kan aldrig slippe fri.
Vi kradser og flår, men kun ud i luften...
kun hinanden.
Vi kommer ingen vegne.
Nogle gange går vi med vilje ind i fangehullet.
Jeg blev født ind i mit.
Jeg har ikke noget imod det mere.
Du burde ellers have noget imod det.
Det har jeg.
Det har jeg altså ikke.
Hvis nogen talte til mig...
på den måde, hun talte til dig, ville jeg...
Til tider, når hun taler sådan til mig...
har jeg lyst til at forbande og forlade hende for evigt.
Eller bare være ulydig.
Men jeg ved, jeg ikke kan.
Hun er syg.
Hun lød stærk.
Nej.
Jeg mener, syg.
Hun var nødsaget til at opdrage mig alene, efter min far døde.
Jeg var kun fem. Det må have været rimelig hårdt.
Hun behøvede ikke at arbejde.
Han efterlod lidt penge.
For et par år siden mødte mor en mand.
Han overtalte hende til at bygge motellet.
Han kunne overtale hende til hvad som helst.
Og da han så også døde, var det...
et stort chok for hende.
Og måden, han døde på...
Det er ikke så rart at snakke om, mens du spiser.
Det var bare...
for stort et tab for hende...
efterladt uden noget.
Undtagen dig.
En søn kan ikke gøre op for en elsker.
Hvorfor tager du ikke væk?
- Til en øde ø, ligesom dig? - Nej, ikke ligesom mig...
Det kunne jeg ikke gøre.
Hvem skulle tage sig af hende?
Hun ville være helt alene.
Ilden ville gå ud.
Det ville blive koldt og fugtigt...
som en grav.
Hvis man elsker nogen, kan man ikke forlade dem sådan.
Selv ikke hvis man hader nogen.
Forstår du, jeg...
jeg hader hende ikke.
Jeg hader, hvad hun er blevet.
Jeg hader sygdommen.
Ville det ikke være bedre...
hvis du fik hende anbragt et sted?
Mener du på en anstalt?
Et galehus?
Folk kalder altid et galehus "et sted", ikke sandt?
Anbragt hende på... et sted.
Det var ikke ment på en følelsesløs måde.
Hvad ved du om det?
Har du nogensinde set sådan et sted indefra?
Grin og gråd og forfølgende, onde øjne.
Min mor dér?
Hun er harmløs.
Hun er lige så harmløs som en af de udstoppede fugle.
Undskyld.
Jeg ville bare...
- Hvad ville du? - Det lød bare som om, hun gjorde dig ondt.
Jeg mente det vel.
Folk mener altid vel.
De smækker med deres tykke tunger, og ryster på hovedet...
og foreslår, ganske fintfølende.
Jeg har selvfølgelig selv foreslået det.
Jeg hader at tænke på det. Hun har brug for mig.
Hun er jo ikke gal eller sindssyg.
Hun bliver bare...
lidt skør en gang imellem.
Vi bliver alle skøre af og til.
Gør du ikke?
Jo.
Nogle gange er én gang nok.
Tak.
Tak, Norman?
Du går ikke til køjs endnu, gør du?
Jeg er træt...
og i morgen har jeg en lang køretur foran mig tilbage til Phoenix.
Tro mig.
Jeg trådte ind i et fangehul dér...
og jeg må tilbage og slippe ud af det, før det også bliver for sent for mig.
Er du sikker på, du ikke vil blive lidt...
og snakke.
Jo, jeg ville gerne, men...
Godt nok, vi ses i morgen.
Jeg kommer med morgenmad. Hvad tid?
Tidligt. Ved daggry.
Fint, miss...
Crane.
Godnat.
Mor?
Åh, Gud! Blod!
Blod, blod.
KÆRESTE MARION,
OG HVAD SÅ HVIS VI ER FATTIGE? VI BLIVER LYKKELIGE.
HVIS DU IKKE ER KOMMET TIL FORNUFT...
OG STADIG VIL GIVE OS EN CHANCE...
De fortæller én, hvad ingredienserne er...
med garanti for udryddelsen af alle insekter i verden...
men de fortæller ikke, om det er smertefrit eller ej.
Jeg går ind for en blid død for alt levende.
- Sam. - Sam, du har damebesøg.
- Ja? - Jeg Marions søster.
- Lila. - Er Marion her?
- Selvfølgelig ikke. Er der noget galt? - Hun tog hjemmefra i fredags.
Jeg har intet hørt, ikke engang en opringning.
Det rager mig, hvis I er sammen om det.
Jeg vil have Marion til at fortælle mig, at det ikke rager mig.
Og så skrider jeg!
- Gå ud og spis frokost. - Jeg har en madpakke med.
Gå udenfor og spis den.
Hvad skulle vi være sammen om?
Undskyld, jeg råbte ad dig.
Er Marion i knibe, eller hvad?
Lad os alle snakke om Marion.
Hvem er du, min ven?
Jeg hedder Arbogast, min ven. Jeg er privatdetektiv.
- Hvor er hun, miss Crane? - Jeg kender dig ikke.
Rigtigt. Kendte du mig, var det umuligt at følge efter dig.
Hvad er din interesse i dette?
Fire hundrede tusind dollars.
- Fire hundrede tusind dollars? - Netop.
En af jer bliver nød til at fortælle mig, hvad der foregår.
- Jeg er ikke særlig tålmodig. - Slap af, min ven.
Din pige stak af med $400.000.
Hvad snakker du om?
Hun skulle have sat dem i banken i fredags.
Det gjorde hun ikke. Ingen har set hende siden.
Nogen har set hende.
Nogen ser altid en pige med $400.000.
De vil ikke sagsøge. De vil ha' pengene tilbage.
Hvis hun er her, sig det.
Hun er her ikke.
Miss Crane, må jeg spørge om noget?
Tog du hele vejen herop for en mistanke?
Ikke engang mistanke. Blot håb.
Hvis jeg får dig checket, kunne jeg næsten tro dig.
Jeg kan være ligeglad.
Jeg vil bare finde Marion, før hun roder sig ud på dybt vand.
Har du kontrolleret Phoenix? På hospitalerne?
Måske er hun kommet noget til.
Nej. Hun blev set forlade byen i sin bil af sin arbejdsgiver.
Jeg kan ikke tro det. Kan du?
Vi er altid hurtigst til at tvivle på folk, der er kendt for at være ærlige.
Jeg tror, hun er her, miss Crane.
Hvor der er en kæreste...
Hun er måske ikke her i butikken, men hun er her i byen.
Et eller andet sted. Jeg finder hende.
- I har ikke set hende? - Nej.
Godaften.
Jeg kørte næsten forbi.
Jeg glemmer altid at tænde skiltet.
Men der er ledige værelser. Tolv i alt.
Tolv værelser, tolv ledige værelser. Slik?
Nej, tak. I de forløbne to dage...
har jeg været på så mange moteller, at jeg er blevet rødøjet.
Men det her er det første...
der ser ud som om, det gemmer sig fra verden.
Jeg glemte ikke at tænde skiltene.
Det er ikke særlig moderne mere.
Den dér var hovedvejen engang.
- Vil du skrive dig ind? - Nej, nej. Sid ned.
Hvis jeg må få lov, vil jeg stille et par spørgsmål.
Fint. I dag er vaskedag.
Jeg skifter sengetøj en gang om ugen, om de er blevet brugt eller ej.
Jeg hader lugten af fugt.
Det er en klam lugt.
Kom.
- På udkig efter et motel til salg? - Nej.
Du sagde, du havde set så mange i de sidste par dage.
Jeg troede måske... Hvad ville du spørge om?
Jeg søger en forsvunden pige.
Jeg hedder Arbogast. Jeg er privatdetektiv.
Jeg prøver at spore en pige, der forsvandt for omkring en uge siden.
Fra Phoenix. En personlig sag.
Familien vil tilgive hende. Hun er ikke i knibe.
Jeg troede ikke, politiet var efter ærlige mennesker.
- Jeg er ikke fra politiet. - Nå, ja. Privatdetektiv.
Vi har mistanke om, hun er kørt her forbi.
Muligt at hun standsede i området.
- Stoppede hun her? - Der har ikke været nogen i et par uger.
Se engang på billedet, før du udtaler dig.
Du lyder godt nok som en politimand.
Se på billedet.
- Er du sikker? - Ja.
Det er muligt, hun brugte et dæknavn.
Marion Crane er hendes navn, men måske indskrev hun sig under et andet.
Jeg skriver ikke engang folk ind mere.
Du dropper formaliteterne.
Jeg burde ikke engang skifte sengetøjet, men det er en gammel vane.
Hvilket minder mig om noget.
- Hvad? - Lysene. Skiltet.
Et par sagde sidste uge, at skiltet var tændt, ellers var de kørt forbi.
- Det så ud som et øde... - Det er pointen.
Du sagde, ingen kom her i de sidste par uger.
Et par kom forbi, og...
De vidste ikke, det var åbent.
Som du siger, gamle vaner.
Det er muligt, at pigen brugte et dæknavn.
Må jeg få lov at se bogen?
- Tak. - Værsgo.
Jeg har datoen her et sted.
Se? Der er ikke nogen.
Jeg har en prøve af hendes håndskrift.
Her er det. "Marie Samuels." Et interessant dæknavn.
- Er det hende? - Det tror jeg.
Marie, Marion. Samuels. Hendes kæreste hedder Sam.
Var hun forklædt? Vil du se billedet igen?
Hør, jeg prøver ikke på at lægge skjul på noget...
Det ville jeg aldrig tro om dig.
Man mister bare følingen med tiden her.
Det er klart.
Nå, ja.
Det regnede den nat, og hendes hår var drivvådt.
Det er ikke et særlig godt billede af hende.
Nej, sikkert ikke.
- Slet ikke. - Sikkert ikke. Fortæl mig alt om hende.
Hun ankom rimelig sent en aften og gik i seng...
og tog af sted tidligt næste morgen.
- Hvor tidligt? - Meget tidligt.
- Hvilken morgen var det? - Den næste dag, søndag.
Mødte nogen hende her?
- Var hun i selskab? - Nej.
Brugte hun telefonen eller...
Indenbys?
- Sov du med hende? - Nej.
Hvordan ved ud så, hun ikke ringede til nogen?
Ser du, vi...
Hun var meget træt og...
Det begynder at komme tilbage til mig.
Jeg prøver at genkalde aftenen.
Ved du, hvordan man gør det?
Hvordan man kan genkalde noget mentalt?
Godt nok. Tag din tid.
Hun sad deromme.
Hun stod deromme, og hun havde et smørrebrød i hånden...
og hun sagde, hun havde en lang køretur foran sig...
så hun gik i seng, direkte i seng.
- Hvortil? - Hvorend hun var kommet fra.
Du sagde lige, at hun sad eller stod "deromme"?
Ja. I mit baglokale.
Hun sagde, hun var sulten, så jeg smurte et smørrebrød, og...
hun sagde, hun var træt og gik direkte i seng.
Nå, sådan.
Betalte hun med check eller kontant?
Kontant.
- Kom hun tilbage igen? - Hvorfor skulle hun?
Ja.
Det er vist det hele, mr. Arbogast.
Jeg har en masse at lave, hvis det ikke gør noget.
Ærligt talt, så gør det noget.
Der er noget, der ikke holder vand.
Det hænger ikke sammen. Noget mangler.
Hvad skulle jeg ellers vide? Folk kommer og går.
Helt rigtigt. Hun er her vel ikke endnu?
Nej.
Hvis jeg ville søge alle værelserne, kræver du så en bemyndigelse?
Hvis du ikke tror på mig, kan du hjælpe med at skifte sengetøj.
Nej, tak.
Skifter du mening?
Jeg har et troværdigt ansigt.
- Er der nogen hjemme? - Nej.
Der sidder nogen i vinduet.
- Nej, der gør ej. - Jo, der gør. Se selv.
Det er min mor. Hun er...
invalid. Jeg lever praktisk talt alene.
Aha.
Hvis pigen, Marion Crane, var her, ville du ikke gemme hende, ville du?
- Nej. - Selv ikke hvis hun gav dig mange penge?
- Nej. - Hvis hun, rent hypotetisk...
ville have dig til beskytte hende.
Så ved du vel, du bliver udnyttet, og du bliver til grin?
Jeg er ikke til grin. Ingen gør mig til grin, ikke engang en kvinde.
Jeg ville ikke tilsløre din mandighed.
Det kan være, hun gjorde mig til grin, men ikke min mor.
Hun mødte din mor? Må jeg tale med din mor?
Hun er sengeliggende.
Kun nogle få minutter, ikke mere.
Det kan være, der er et spor, som du har overset.
Syge, gamle kvinder er skarpsindige.
Mr. Arbogast, jeg har forklaret...
Bare et øjeblik. Jeg lover ikke at forstyrre.
Jeg har sagt det nødvendige.
- Jo, men blot et øjeblik. - Jeg tror, du gør bedre i at gå.
Okay. Du kunne ellers spare mig for en del...
hvis blot du lod mig snakke med hende...
- Skal jeg ha' bemyndigelse til det? - Ja.
Tak alligevel.
Hallo, Loomis? Det er Arbogast. Er Lila der?
Må jeg tale med hende?
Hallo, Lila. Hør. Marion var heroppe.
Hun sov på Bates Motel sidste lørdag.
Ude på den gamle motorvej.
Jeg ved endda hvilket værelse hun var i. Værelse nummer et.
Den unge fyr, der bestyrer stedet, sagde...
at hun blev natten over og tog af sted næste dag, og det var det.
Nej, ikke helt.
Jeg udspurgte ham. Tro mig.
Jeg tror, jeg fik alt ud af ham.
Herfra må jeg sætte stumperne sammen.
Jeg er ikke helt tilfreds.
Drengen har nemlig en syg mor.
Jeg tror, hun så Marion og snakkede med hende.
Nej. Desværre ville han ikke lade mig se hende.
Jeg tror, jeg tager tilbage til motellet først.
Nej, du bliver der med Loomis. Jeg er tilbage om en time.
Okay.
Lørdag aften klinger ensomt. Har du lagt mærke til det, Lila?
Sam, hold op. Han sagde, en time eller mindre.
Der er gået tre.
Skal vi bare sidde her og vente?
Han kommer tilbage. Sid stille.
Vent.
Hvor langt væk er den gamle motorvej?
Du har lyst til at tage derud, ikke? Storme ind til Arbogast og den gamle.
Få hende til at ryste lidt i bukserne.
- Ikke særlig klogt. - Jeg er ikke kendt for tålmodighed.
Jeg tager derud.
- Arbogast sagde... - En time eller mindre.
Okay. Jeg ringer derud.
Jeg tager derud.
Du finder det aldrig.
- Lila. - Hvad?
- Jeg går. Du bliver. - Hvorfor kan jeg ikke tage med?
En af os skal blive her, hvis han dukker op.
Hvad skal jeg lave? Sidde her og vente?
Ja.
Drik en øl til.
Mr. Arbogast?
- Kom han tilbage? - Sam.
Ingen Arbogast. Ingen Bates. Kun den gamle dame er hjemme.
En syg, gammel dame, der ikke kan eller vil komme til døren.
Hvor er han mon gået hen?
Måske kom han på sporet. Måske tog han videre og...
- Uden at ringe? - Han havde travlt.
Han ringede, da han ingen vegne kom. Kun en utilfreds anelse.
Tror du ikke, han ville have ringet, hvis han var på sporet?
Det tror jeg, han ville.
- Vi kan besøge Al Chambers. - Hvem er han?
Han er den lokale politimester.
Lad mig tage min walkman.
Har din søster været forsvundet længe?
Hun forlod Phoenix for 8 dage siden, uden at efterlade spor.
Hvordan gik det til, at du og detektiven kom til Fairvale?
De mente, hun ville opsøge mig.
- Hun forlod Phoenix af eget initiativ? - Ja.
Så er hun sikkert mindre forsvundet end stukket af.
- Netop. - Fra hvad?
Hun stjal nogle penge.
- Mange? - $400.000.
Og politiet har ikke kunnet...
Alle mente, at hvis de kunne få hende til at udlevere pengene...
kunne de undgå at involvere hende med politiet.
Det forklarer privatdetektiven. Han sporede hende til motellet.
Hvad var det præcist, han sagde?
At Marion blev der én nat og tog af sted næste morgen.
Med $400.000?
Han nævnte ikke pengene.
Hans ord er ikke vigtige.
Han kom ikke tilbage, som han skulle efter snakken med moren.
- Du må gøre noget. - Hvad?
Undskyld, jeg virker foruroliget.
Der er bare noget galt derude, og jeg må vide hvad.
Jeg tror også, der er noget galt, men ikke det samme.
Jeg tror, det er galt med privatdetektiven.
Jeg tror, han fik et vink om, hvor din søster er...
sikkert fra Norman Bates...
og ringede for at holde jer i ro, mens han tog efter din søster og pengene.
Nej, han sagde, han var utilfreds og tog tilbage dertil.
Hvorfor ikke ringe til Norman og få ham til at sige, hvad der er sket?
Florrie, politimesteren vil i kontakt med Bates Motel.
Norman? Politimester Chambers.
Jeg har det glimrende, tak. Hør, vi har nogle problemer.
Stoppede en fyr hos dig i aften?
Nej, han var alligevel ingen kunde.
- En privatdetektiv ved navn... - Arbogast.
Og efter han tog af sted?
Nej, det er fint, Norman.
Detektiven var der.
Norman fortalte ham om pigen, detektiven takkede og kørte videre.
Han kom ikke tilbage? Så han ikke moren?
Jeres detektiv sagde, han ikke kom tilbage med det samme...
fordi han ville udspørge Norman Bates' mor?
- Er det rigtigt? - Ja.
Bates' mor har været død og begravet...
i Green Lawn kirkegård i over 10 år.
Jeg hjalp Norman vælge kjolen, hun skulle begraves i. Singrøn blå.
Det er ikke blot lokalhistorie, Sam.
Det er den eneste mord- og selvmordssag i Fairvales protokoller.
Mrs. Bates forgiftede manden, hun var sammen med...
da hun fandt ud af, han var gift.
Så tog hun selv en dose.
Stryknin. En grim måde at dø på.
Norman fandt dem døde sammen. I sengen.
Den gamle kone, jeg så i vinduet, er altså ikke Norman Bates' mor?
Et øjeblik, Sam. Er du sikker, du så en gammel kone?
I huset bag motellet.
Jeg råbte og bankede, men hun ignorerede mig.
Hvis kvinden deroppe er mrs. Bates...
hvem er så den begravede kvinde på Green Lawn kirkegård?
Mor, jeg bliver nødt til at tage dig nedenunder.
Undskyld, min dreng...
men du ser så latterlig ud, når du koster mig rundt.
- Kom nu, mor. - Jeg nægter at skjule mig i frugtkælderen.
Du tror, jeg er gal, hva'? Jeg bliver lige her.
Det er mit værelse, og ingen skal komme og smide mig ud...
og slet ikke min store, frække søn.
De kommer nu, mor.
Han kom efter pigen. Nu kommer der nogen efter ham.
Det bliver kun for et par dage.
Kun for et par dage, så de ikke finder dig.
"Kun for et par dage."
I en fugtig frugtkælder?
Nej! Du har allerede gemt mig der én gang, og du skal ikke gøre det igen.
Skrid! Norman, hvad tror du, du laver?
Vov ikke på at røre mig.
Sæt mig ned, så skal jeg nok selv gå.
Vi må nok hellere finde på noget at sige, når vi kommer derhen.
Vi skriver os ind som mand og kone...
og vi bliver vist ind på et værelse...
og så søger vi hele stedet grundigt igennem.
Hvor lever Norman Bates mon sit eneboerliv?
Der er nogen i vinduet. Jeg så noget røre på sig.
Vi var lige ved at komme op efter dig.
Vil I have et værelse?
Vi ville have kørt i et stræk til San Francisco...
men vi bryder os ikke om synet af himmelen.
Det ser ud til uvejr.
I kan få værelse ti.
- Vi skal skrives ind først. - Det er ikke nødvendigt.
Min arbejdsgiver betaler for turen...
og det er 90%% forretning...
så han forlanger kvitteringer.
Vi må heller skrives ind og få en kvittering.
Fint.
Jeg tager jeres bagage.
Vi har ingen.
Så viser jeg jer værelset.
Det har jeg aldrig set før.
Man betaler forud, hvis man indskriver sig på et hotel her i landet uden bagage.
- 36 dollars og 50 cents. - Fint nok.
Kvitteringen?
Jeg går forud.
Her er kvitteringen. Nu skal jeg vise jer værelset.
Det skal du ikke tænke på. Vi finder det selv.
Vi bliver nødt til at søge det værelse...
lige meget hvad, vi er bange for at finde, eller hvor ondt det gør.
Jeg ved det.
Hvis noget er sket, tror du, det er sket her?
Aner det ikke. Hvis man har et ubrugeligt motel her...
hvor meget skal der så til for at starte et nyt et andet sted?
Fire hundrede tusind dollars?
Hvordan kan vi bevise det?
Der må være noget bevismateriale.
Noget, der beviser, han fik pengene fra Marion.
Hvad får dig til at være så sikker?
Arbogast. Han kunne lide mig. Han havde ondt af mig.
Han havde også ondt af dig. Det blev klart for mig, sidst vi snakkede.
Han tog ikke videre uden at sige noget, med mindre han blev stoppet.
Han blev stoppet, så han må have fundet noget.
Godt. Vi starter med værelse et.
Bates?
Intet brusegardin.
Se.
- Hvad er det? - Beregninger, der ikke blev skyllet ud.
Se, et nummer er blevet lagt til eller trukket fra 400.000.
Bevis for, Marion var her. For tilfældigt.
Vent lidt. Bates benægtede ikke, at hun var her.
Beviser det ikke, han opdagede pengene?
- Vi kan spørge, hvor han har gemt dem. - Nej.
Men den gamle kone, hvem hun end er, har fortalt Arbogast noget.
Hun må fortælle os det samme.
- Du kan ikke gå derop. - Hvorfor ikke?
- Bates. - Så lad os finde ham.
En af os beskæftiger ham. Den anden finder kvinden.
Du kan ikke holde ham tilbage, hvis han ikke vil.
Jeg kan ikke li', du går ind i huset alene.
Jeg kan klare en syg, gammel kvinde.
Godt. Jeg finder Bates og beskæftiger ham.
- Leder du efter mig? - Helt rigtigt.
Min kone tager sig en lur, og jeg larmer altid for meget, så...
jeg tænkte, at vi to måske kunne få os en sludder.
Fint. Tilfreds med værelset?
Det er udmærket.
Mrs. Bates?
Du bor alene, ikke?
Jeg ville blive skør.
Det ville nu være en ekstrem reaktion, ikke sandt?
Blot en talemåde. Det, jeg mente, var...
at jeg ville gøre alt for at komme væk.
Ville du ikke?
Nej.
Mrs. Bates?
Måske er det muligt, men højst utænkeligt, at du er lykkelig her.
Jeg tror, hvis chancen bød sig, at du ville sælge stedet.
"Stedet"?
Dette sted er tilfældigvis mit liv.
Jeg voksede op i huset deroppe og havde en lykkelig barndom.
Min mor og jeg... var mere end lykkelige.
Du ser forskræmt ud. Sagde jeg noget skræmmende?
Jeg ved, hvad det er, du siger.
Jeg taler om din mor, dit motel.
- Hvordan vil du gøre det? - Gøre hvad?
Købe et nyt, i en ny by...
hvor du ikke behøver skjule din mor.
Hvorfor hopper du ikke bare ind i bilen og kører væk?
Hvorfra vil du få den slags penge? Eller har du dem allerede?
Hold kæft!
En masse. $400.000.
Din mor ved sikkert, hvor de er, og hvordan du har fået dem.
Hvor er pigen, du kom med?
Hun kan sikkert sige det.
Mrs. Bates?
Hvis nogen kan få svar ud af ham, er det psykiaterne.
Jeg kunne ikke komme igennem til ham, og han kender mig.
Har du det varmt nok, frøken?
Talte han til dig?
Nej.
Jeg fik hele historien, men ikke fra Norman.
Jeg fik den fra hans mor.
Norman Bates eksisterer ikke mere.
Han eksisterede kun halvt fra begyndelsen.
Nu har den anden halve taget over.
Sandsynligvis for evigt.
- Dræbte han min søster? - Ja.
Det gør mig ondt. Også privatdetektiven.
De skulle befinde sig i mosen tæt på motellet...
For at forstå det, som jeg gjorde det fra "morens" version...
Det vil sige, modersiden af Normans hjerne...
må vi nødvendigvis gå 10 år tilbage...
til tiden, da Norman myrdede sin mor og hendes elsker.
Han led allerede af en mental sygdom.
Lige siden hans far døde.
Hans mor var en klæbende, krævende kvinde...
og i årevis levede de som om, de var de eneste i verden.
Så fandt hun en mand, og Norman opfattede det...
som om hun kasserede ham for manden.
Det fik bægeret til at flyde over, og han dræbte dem begge.
Dernæst måtte han udviske forbrydelsen, i det mindste i sin hjerne.
Han stjal hendes krop, og en tungtvejende kiste blev begravet.
Han skjulte kroppen i frugtkælderen og behandlede den...
for at holde den så vel som muligt.
Det var stadig ikke nok. Hun var der, men hun var et lig.
Så han begyndte at tænke og snakke for hende.
Til tider kunne han være begge personer...
føre samtaler.
Og til tider veg han totalt til modersiden.
Han var aldrig kun Norman, men han var tit kun "mor".
Da han mødte din søster...
var han rørt og tiltrukket af hende.
Han begærede hende. Dette vakte hans skinsyge mor.
Og "mor" dræbte pigen.
Når som helst realiteten kom for tæt på...
når fare eller begær truede illusionen...
klædte hans sig ud med en billig paryk, han købte...
og vandrede rundt i huset, sad i hendes stol...
talte med hendes stemme.
Han prøvede at være sin mor.
Og nu er han det.
- Og de $400.000? Hvem fik dem? - Mosen.
Det var lidenskabelige forbrydelser, ikke materielle.
Han fryser lidt. Må jeg give ham et tæppe?
Naturligvis.
Tak.
Det er trist, når en mor må udtale de ord, der fordømmer hendes egen søn...
men jeg kunne ikke lade dem tro, at jeg kunne slå ihjel.
Nu sætter de ham væk...
som jeg skulle have gjort for år tilbage.
Han var altid slem.
Og til slut ville han have sagt, at jeg dræbte de piger og manden.
Som om jeg kunne gøre andet end bare sidde og glo...
som en af hans udstoppede fugle.
De ved, jeg ikke engang kan røre en finger, og jeg gør det heller ikke.
Jeg vil bare sidde stille her...
bare i tilfælde, de mistænker mig.
De holder sikkert øje med mig. Dem om det.
Lad dem se, hvordan jeg er.
Jeg vil ikke engang smække fluen.
- Jeg håber, de kigger. - Det gør de sikkert.
- De får at se. - Vent og se.
De vil se, og de vil forstå.
Og de vil sige: "Hun ville ikke engang kunne gøre en flue fortræd. "